Трансфертне ціноутворення: організовуємо систему контролю на підприємстві
![](/assets/files/2014/11/21/post_preview_59fa383a4ee6014210140178505.jpg)
Нагадаємо, що трансфертне ціноутворення – це система визначення звичайної ціни товарів та/або результатів робіт (послуг) в операціях, які є контрольованими. У разі здійснення таких операцій підприємство має застосовувати звичайні ціни при обчисленні податку на прибуток та ПДВ.
Наведемо основні етапи контролю за трансфертним ціноутворенням:
1. Підготовка переліку осіб, операції з якими можуть бути визнані контрольованими.
2. Моніторинг операцій із такими особами.
3. Виявлення та інвентаризація контрольованих операцій.
4. Пошук зіставних операцій (критерії для пошуку, послідовність застосування джерел інформації, порядок отримання інформації).
5. Функціональний аналіз (включає в себе відомості про функції, що виконуються сторонами операції, використані ними в такій операції активи та враховані економічні (комерційні) ризики).
6. Вибір методу ціноутворення, економічний аналіз.
7. Складання документації з обґрунтуванням ціни.
8. Підготовка та подання звітності.
Перший досвід застосування на практиці податкового законодавства у сфері трансфертного ціноутворення показав, що пошук контрольованих операцій та визначення щодо них звичайних цін – це великий обсяг додаткової роботи для підприємства, особливо для бухгалтера. Для уникнення податкових ризиків та обґрунтування рівня договірних цін у контрольованих операціях підприємству необхідно організувати ефективну систему контролю за дотриманням законодавчих вимог.
Першим кроком в організації системи контролю за трансфертним ціноутворенням має бути розробка внутрішнього регламенту (регламентів), тобто детального покрокового опису всіх процесів контролю з розподілом обов’язків між відповідними службами підприємства.
Внутрішній регламент має містити детальний опис кожного етапу контролю.
Опис такого етапу, як пошук зіставних операцій, має містити послідовність пошуку інформації у джерелах інформації: офіційні джерела, інші доступні джерела або власні операції. Якщо підприємство застосовує спеціальні правила визначення ціни, то до регламенту необхідно буде включити перелік бірж, які можуть надати інформацію про біржові котирування.
Надзвичайно важливим є також питання, як підтвердити наявність або відсутність інформації. Тому в регламенті мають бути чітко прописані способи отримання інформації (наприклад, «подати запит у письмовій формі до офіційних джерел»). Якщо інформація береться з Інтернету, можна зробити скрін екрану, якщо із друкованого видання – ксерокопію тощо. Тобто відповідальна особа має чітко розуміти алгоритм своїх дій щодо отримання та підтвердження необхідної інформації.
Більш докладну консультацію див. у журналі „БАЛАНС-АГРО” від 24.11.14 р. № 44.